ДО 
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД – 
СОФИЯ ГРАД 

ЖАЛБА 

От: ..................................................................................
ЕГН: ................................................................................ Адрес:.......................................................................................................................................................................
Имейл: ...........................................................................
Против: 
Решение № ...../....... 2014 г., постановено във връзка със заявление за достъп до обществена информация с вх. № ...../....... 2014 г. на упълномощено по ЗДОИ лице към Администрация на Министерски съвет на Република България

УВАЖАЕМИ Г-Н/Г-ЖО АДМИНИСТРАТИВЕН СЪДИЯ, 

Не съм доволен от постановеното РЕШЕНИЕ № ............./.........2014г. на упълномощеното лице към Администрацията на Министерския съвет на РБ, с което ми е отказан достъп до обществена информация. 

Ето защо на основание чл. 145 и сл. от АПК в предвидения 14-дневен срок от получаване на постановения ОТКАЗ, обжалвам същия, доколкото считам, че оспореният административен акт е незаконосъобразен – постановен при неправилно прилагане на материалниия закон, и като такъв следва да бъде отменен и вместо него бъде постановен друг, с който бъде уважено подаденото от мен заявление за достъп до обществена информация.

Аргументите ми в тази посока са следните:

Със заявление за достъп до обществена информация с вх. № ......./.......2014г. поисках от Министър-председателя на РБ предоставяне на електронен носител (CD или DVD) на копие от следната обществена информация: 

1. Концесионен договор, Партида НКР № D-00610 от 25.04.2012г., с решение на Министерски / Общински съвет № 87/11.02.2011г. "Болкан Минерал енд Майнинг" ЕАД, с. Челопеч. Както и всички допълнителни анекси и споразумения към тях. 
2. Концесионен договор, Партида НКР № D-00609 от 12.03.2012г., с решение на Министерски / Общински съвет № 684/13.11.2011г. "Асарел Медет" АД, гр. Панагюрище. Както и всички допълнителни анекси и споразумения към тях. 
3. Концесионен договор, Партида НКР № D-00074 от 13.08.1999г., с решение на Министерски / Общински съвет № 594/02.09.1999г. "Елаците Медет" АД, с. Мирково. Както и всички допълнителни анекси и споразумения към тях. 
4. Концесионен договор, Партида НКР № D-00034 от 19.05.1999г., с решение на Министерски/Общински съвет № 147/26.03.1999г. "Челопеч Майнинг" ЕАД, с. Челопеч. Както и всички допълнителни анекси и споразумения към тях. 
5. Концесионен договор, Партида НКР № D-00016 от 23.12.1998г., с решение на Министерски / Общински съвет № 545/12.10.1998г. "Асарел Медет" АД, гр. Панагюрище. Както и всички допълнителни анекси и споразумения към тях.

Административният орган, въпреки приетото от него становище, че исканата информация е обществена, отказа да ми предостави достъп до последната на следните основания:
1.	На основание чл. 4, ал. 1 от ЗДОИ, поради това, че според органа за осигуряване на достъп до информацията в концесионните договори съществувал специален ред, определен със ЗК, като данните за предоставените концесии, съгласно посочените в т. 1-5 концесионни договори се съдържали в НКР, поддържан от Министерския съвет и в него била цялата актуална информация относно сключените концесионни договори за предоставените концесии в съответствие с чл. 97. ал. 1, т. 5-12 от ЗК. За достъпа до информацията бил предвиден специален ред чрез интернет (www.nkr.government.bg)
2.	На основание чл. 31, ал. 3 от ЗДОИ – поради отказ на концесионерите и задължението за административния орган да спази точно условията, при които третото лице е дало съгласие за предоставяне на отнасящата се до него информация. 
3.	На основание чл. 25, ал. 1, т. 2 от ЗДОИ, чиято разпоредба изисква описание на искана информация, а не на документ. С цитираното заявление били поискани концесионни договори - т.е. документи, а не информация, каквото е изискването на чл. 25, ал. 1, т. 2 от ЗДОИ.

Така постановеният отказ на административния орган е незаконосъобразен и противоречи на разпоредбите на Закона за достъп до обществена информация.

1.	На първо място следва да се изтъкне, че задължението за вписване в НКР на обстоятелствата по чл. 97 от ЗК за всеки конкретен концесионен договор не освобождава органа, като субект по чл. 3 от ЗДОИ във вр. с чл. 113, ал. 2 от ППЗК от задължението за предоставяне при поискване на обществена информация, свързана с тези договори, още повече че вписаното съдържание за концесионните договори в НКР е съобразно минимално необходимата публична информация, определена за публикуване по ЗК и не се покрива от визираната в §1, т.5 от ДР на ЗДОИ информация в договори, по които едната страна е задължен субект по чл. 3, за чието разкриване е налице надделяващ обществен интерес.

Неоснователно е и твърдението на административния орган, че в случая е приложима разпоредбата на чл. 4, ал. 1 от ЗДОИ, тъй като ЗК бил специален закон спрямо ЗДОИ и в него бил предвиден специален ред за получаване и разпространяване на информация, каквато представлява поисканата от оспорващия. В ЗК е предвидено информацията по чл. 97 от ЗК да се вписва в създадения за целта публичен Национален концесионен регистър, но това не представлява специален ред за търсене и получаване на информация, съдържаща се в сключен концесионен договор, а спазване на принципа за публичност и прозрачност, свързани с изразходването на бюджетните и извънбюджетните средства, както и на средствата, свързани с извършването на определени в закона дейности с обществено значение. В ЗК липсват разписани специални правила, уреждащи процедурата и начина на достъп до обществената информация, която следва да се предоставя по сключените концесии, като законът урежда единствено публичността на тази информация. 

В подкрепа на горното следва да се има предвид и разпоредбата на чл. 113, ал. 1 от Правилника за приложение на Закона за концесиите, съгласно която „Архивът към НКР е публичен, като достъпът до информацията в досиетата на предоставените концесии, която не е обявена за конфиденциална по реда на чл. 52 от Закона за концесиите, се осъществява при условията и по реда на Закона за достъп до обществена информация.

Следва, че със ЗК и Правилника за приложението му не само, че не е предвиден специален ред за търсене, получаване и разпространяване на обществена информация, но нормата на чл. 113, ал. 1 от ППЗК във вр. с чл. 101 от ЗК изрично препраща към ЗДОИ, както прави и чл. 52, ал.5 от Закона за концесиите, поради което следва, че постановеният отказ на основание цитираната разпоредба на чл. 4, ал. 1 от ЗДОИ е напълно противоправен и като такъв следва да се отхвърли.
Не на последно място – от значение е и изтъкнатото в Заявлението обстоятелство, че информацията на сайта на Националния концесионен регистър е непълна, като в тази посока дори в Регистъра в графа „Забележки” е отбелязано, че „Липсата на данни в партидата на концесията се дължи на непредоставена документация от органа, сключил концесионния договор.” Тази забележка бе налична на сайта на Регистъра към момента на подаването на заявлението ми.

При това положение – напълно законосъобразен е избраният от заявителя начин за достъп до обществена информация, а именно – получаване на копие от договорите, върху които е материализирана същата, с цел изграждане на собствена преценка, както и достоверност и пълнота на информацията. Право на заявителя е да определи дали иска първичната информация, обективирана в сключените договори и последващите анекси към тях или възпроизведената такава в интернет – на сайта на НКР, като напълно обоснован е извършеният от заявителя избор с оглед обстоятелството, че информацията, изложена на сайта на НКР е възпроизведена от трето лице, на което е предадена от органа, сключил концесионния договор и очевидно при предаването и възпроизвеждането й са увеличени възможностите за пропуски, грешки и непълноти.

2.	На следващо място – неправилен е и вторият обуславящ мотив на органа, съгласно който отказ следва да се постанови на основание чл. 31, ал. 3 от ЗДОИ (поради липса на съгласие/отказ на концесионерите и задължението за административния орган да спази точно условията, при които третото лице е дало съгласие за предоставяне на отнасящата се до него информация). 
         Случаите в ЗДОИ, когато исканата информация се отнася до трето лице и е необходимо неговото съгласие за предоставянето й, са два: когато тя съдържа лични данни на участващите в сделката лица или когато представлява търговска тайна, чието предоставяне или разпространяване би довело до нелоялна конкуренция между търговци. В първия от тях, при несъгласие за предоставянето й от страна на третото лице органът, на основание чл. 31, ал. 4 от ЗДОИ, „предоставя исканата обществена информация в обем и по начин, който да не разкрива информацията, която се отнася до третото лице”. Във втория случай, съобразно общият принцип, прогласен в чл. 17, ал. 2 от закона, исканата информация при посочените условия се отказва. 
В случая обаче органът при постановяване на отказа не се е позовал на наличието на "производствена или търговска тайна", като не е изтъкнал мотиви счита ли и защо исканата информация за такава, представляваща „производствена или търговска тайна”, поради което и на това основание отказът е незаконосъобразен. 
Освен това – законът сам предвижда изключение от този общ принцип с чл. 17, ал. 2, пр. последно и чл. 31, ал. 5 от ЗДОИ: задължението за предоставяне остава, ако е налице „надделяващ обществен интерес от разкриването й” по смисъла на § 1, т. 6 от ДР на ЗДОИ, според който "надделяващ обществен интерес" е налице, когато чрез исканата информация се цели разкриване на корупция и на злоупотреба с власт, повишаване на прозрачността и отчетността на субектите по чл. 3 от закона.
С въведената презумпция такъв интерес се предполага, че е налице (до доказване на противното) в случаите на § 1, т. 5 от ДР на ЗДОИ, а именно - когато информацията:
а) дава възможност на гражданите да си съставят мнение и да участват в текущи дискусии;
б) улеснява прозрачността и отчетността на субектите по чл. 3, ал. 1 относно вземаните от тях решения;
в) гарантира законосъобразното и целесъобразното изпълнение на законовите задължения от субектите по чл. 3; 
г) разкрива корупция и злоупотреба с власт, лошо управление на държавно или общинско имущество или други незаконосъобразни или нецелесъобразни действия или бездействия на административни органи и длъжностни лица в съответните администрации, с които се засягат държавни или обществени интереси, права или законни интереси на други лица;
д) опровергава разпространена недостоверна информация, засягаща значими обществени интереси;
е) е свързана със страните, подизпълнителите, предмета, цената, правата и задълженията, условията, сроковете, санкциите, определени в договори, по които едната страна е задължен субект по чл. 3. 
При положение, че законът въвежда оборимата презумпция за наличен надделяващ обществен интерес, административният орган, съответно оправомощените от него лица, са били длъжни да предоставят информацията или да установят липсата на надделяващ обществен интерес. Мотиви за липса на такъв интерес в решението на Административния орган, върху когото лежи доказателствената тежест да обори законовата презумпция, липсват. Тоест по силата на необорената в случая законова презумпция на § 1, т. 5 от ДР на ЗДОИ следва да се приеме, че е налице надделяващ обществен интерес, изключващ отказа от достъп до исканата обществена информация.

Считам, че отказите на концесионерите също са необосновани, защото както по-горе констатирахме, този вид дейност е изцяло свързана с обществения интерес и по тази причина те са имали знание, че тяхната дейност ще бъде обект на обществен интерес. В конкретния случай този обществен интерес се обективира и от около 600 /шестстотин/ заявления за достъп до информация от български граждани относно исканите договори за концесия. Считам, че и по тази причина имаме надделяващ обществен интерес пред частния такъв на концесионера. 

3.	Не на последно място – неправилен е и доводът на лицето, постановило решението, съгласно който следва да бъде отказан достъп до обществена информация на основание чл. 25, ал. 1, т. 2 от ЗДОИ, чиято разпоредба изисква описание на искана информация, а не на документ. Според органа с цитираното заявление били поискани концесионни договори - т.е. документи, а не информация, каквото е изискването на чл. 25, ал. 1, т. 2 от ЗДОИ.
Считам, че е налично противоречие в мотивите на административния орган – от една страна, същият е отказал предоставяне на исканата обществена информация, с което е приел, че поисканите документи съставляват „обществена информация” по смисъла на чл. 2, ал. 1 от ЗДОИ, (който извод е правилен и законосъобразен, доколкото исканата от жалбоподателя информация е "обществена" по смисъла на чл.2, ал.1 ЗДОИ, тъй като е свързана с обществения живот в Република България и дава възможност на гражданите да си съставят собствено мнение относно дейността на задължен по закона субекти). От друга страна, обаче, органът незаконосъобразно е отхвърлил искането, доколкото с него било поискано предоставяне на концесионни договори, а не на информация. Това становище на упълномощеното по ЗДОИ лице е незаконосъобразно, като същото противоречи не само на правилото на чл. 2, т. 1 от ЗДОИ, но и на съдебната практика на ВАС по въпроса, сред която Решение № 4904/09.04.2013 г. на ВАС по адм. дело № 8257/2012г., V АО., и решения на ВАС по адм.д. №№ 38/04г., 9728/05г., 6569/08г., 13930/10г., както и Решение № 1616/14.03.2014 год. по адм.д. № 11474/2013 год. по описа на АССГ, ІІ АО, 31 състав, съгласно които е прието, че искането за достъп до документ е равносилно на искане за достъп до съдържащата се в него информация.

Формулираното в подаденото заявление искане е за достъп до информация под формата на копия от документи. Достъпът до сведения, съдържащи се в конкретно посочени документи също ще доведе до знание по интересуващите заявителя въпроси. Видно от текста на чл. 2, ал. 2 от ЗДОИ, "Информацията по ал. 1 е обществена независимо от вида на нейния материален носител". Тоест сам законът поставя знак на равенство между информацията, съдържаща се в даден документ и самия документ като неин материален носител. В трайната практика на Върховен административен съд, сред която и решенията по цитираните по-горе административни дела, е прието, че искането на копие от документ е равносилно на искане за достъп до съдържащата се в него информация. В последното цитирано по-горе решение изрично е заявено, че "...дали се иска конкретния материален носител на информацията или се иска описателно самата информация, е ирелевантно за дължимостта й. Материалният носител на информацията,... съответните документи, не са нещо, което се иска заради своя материален субстрат, а заради информацията, която съдържат...".

Още повече, че както изтъкнахме по-горе – възпроизвеждането на информацията от трето лице, не винаги е идентично с първичната информация, закрепена в исканите документи, доколкото при наличие на човешка намеса по дефиниция съществува риск от неправилно интерпретиране на информацията, допускане на грешки, непълноти, както и пропуски. 

По тази причина законът е уредил възможност, предоставил е изрично право на лицата самостоятелно да изберат начините, чрез които да получат достъп до исканата обществена информация и това тяхно право е неотменимо. Законово предоставеното им право на избор не може да бъде дерогирано и заместено от волята на административния орган. 

С ОГЛЕД ГОРЕИЗЛОЖЕНОТО, ВИ МОЛЯ да образувате производство за проверка валидността, допустимостта и законосъобразността на постановения административен акт на всички основания по чл. 146 от АПК във връзка с чл. 168 от АПК и след като се убедите в основателността на жалбата, да постановите РЕШЕНИЕ, с което да прогласите за нищожно или да обезсилите (при наличие на предпоставки) постановеното Решение № ......./.......2014 г. на упълномощено по ЗДОИ лице към Администрация на Министерски съвет на Република България, а при валидно и допустимо решение да отмените същото като незаконосъобразно – постановено при неправилно прилагане на материалния закон, както и да ни присъдите сторените по делото разноски.

ДОКАЗАТЕЛСТВЕНИ ИСКАНИЯ:
1. Моля да задължите органа, постановил решението, да приложи към делото копие от документите по административната преписка, образувана във връзка с подаденото Заявление с вх. № ...../ ....2014 г.
2. Моля да задължите Администрацията на Министерски съвет на РБ да предостави информация за броя на заведените в деловодството на МС заявления за достъп до обществена информация с предмет достъп до горепосочените договори за концесии за периода от 6.03.2014г. до настоящия момент.

ПРИЛОЖЕНИЯ: 

1.	Препис от жалбата.
2.	Препис от заявлението ми за достъп до информация.
3.	Препис от решението на Административния орган.
4.	Документ за платена държавна такса в размер на 10 лева;

...........2014 г.                      С уважение:  ...................................
Гр. София